Din episoadele anterioare...
Peste un secol, am trăit în secret, până acum.
Ştiu care sunt riscurile, dar trebuie s-o cunosc.
Johnathan Gilbert a inventat un dispozitiv
Care a fost furat de un vampir pe nume Pearl.
I-am dat dispozitivul lui Damon. De ce nu i-l ceri chiar tu?
Mamă!
Soţia mea, Isobel, şi-a dedicat viaţa
cercetând activităţile paranormale din regiune.
- Ce i-ai făcut soţiei mele? - Am transformat-o.
De ce seamăn cu Katherine?
- Ai fost adoptată. - A apărut această fată.
Avea 16 ani şi era pe cale să nască.
- Ce mai ştii despre ea? - Doar numele ei, Isobel.
N-o mai căuta. Nu vrea să te cunoască.
Trăieşte? Asta înseamnă că e un...
Bună, Rick.
Isobel.
Mă bucur să te văd.
Arăţi bine.
Am auzit că predai istoria la liceu.
- Cum merge? - Unde ai fost, Isobel?
Nu am motive care să te liniştească.
Nu am explicaţii satisfăcătoare pentru tine.
Eu am vrut asta.
- Atât de simplu? - Da.
Tu trebuia să mă plângi şi să mergi mai departe.
Erai soţia mea.
Te iubeam!
Cum să nu te caut?
Nu eram pierdută, Ric.
Am înţeles că o cunoşti pe fiica mea, Elena.
Şi am auzit că mă caută.
Vreau să aranjezi o întâlnire.
Vrei să duc un mesaj?
Da...
Du-te dracului!
Egoisto!
Ce vrei de la mine?
- Ţi-am spus! - Nu fac nimic pentru tine.
Spune-i Elenei că vreau s-o văd.
Sau încep să omor locuitorii din oraş, unul câte unul.
O să încep cu elevii tăi.
Ai înţeles?
Jurnalele Vampirilor Seria I, episodul 21
Trebuie să ajut la construirea carului alegoric pentru paradă.
Dacă nu, se supără Caroline. Am sunat să văd ce faceţi.
- Foarte bine. Mulţumesc. - Mă refeream la Stefan.
El? Îngrozitor!
Ce e?
A redevenit plicticos, normal, nu mai vrea nimic...
L-ai vindecat de orice ar fi fost interesant la personalitatea lui.
- Nu uita cine m-a ajutat. - Mă urăsc!
Unchiul John a spus ceva despre excursia mea cu profesorul de istorie?
Nu. Îl evit. De ce? Ce pune la cale?
- Nu ştiu. Aş vrea să afli. - Pa! Am întârziat!
Distrează-te cu regina Mystic. Eu m-am distrat.
A sunat Elena.
Astea sunt specificaţiile pentru carul alegoric.
Vom recrea bătălia de la Willow Creek.
Tyler a fost ales desenator-şef.
- Cine m-a ales? - Eu. Ţi-am văzut schiţele.
- Nu îmi prea place... - Alege-ţi echipa, fii creativ şi...
Şi n-o da în bară.
Minunat!
Vrei să mă ajuţi?
Nu prea...
- Dle Saltzman. - Hai cu mine. Trebuie să vorbim.
Arată-mi!
Să căutăm carul alegoric de data trecută.
Asta au făcut anul trecut.
Şi e exact ce nu vrem noi!
- Da... - Bine. Noi ce facem?
- Eleganţa clasică sudistă. - Pe aripile vântului?
- De unde ştiai? - O imiţi pe Scarlett zilnic.
Da!
Unde e Elena? A spus că ne ajută.
Nu ştiu.
Care e chestia?
- Cum adică? - N-o face pe proasta!
Te-ai certat cu Elena. Spune tot!
- Nu e nimic. - Nu e adevărat!
Carul ăsta alegoric...
Nişte prieteni trebuie să facă ceva împreună,
dar toată lumea se ceartă.
Matt şi Tyler se detestă.
Tu eşti certată cu Elena... Nu-mi place!
Şi nu vă pot ajuta, dacă nu ştiu ce este.
Nu pot vorbi despre asta, Caroline. Îmi pare rău.
Damon. Mulţumesc că ai venit.
Scuze pentru întârziere.
Câinele mi-a mâncat...
Lasă!
- Ce e cu feţele astea? - Am văzut-o pe Isobel aseară.
Isobel e aici?
În oraş?
- Ai întârziat. - Nu ştiam că am un orar.
Ce e cu spectacolul?
Cherie e cântăreaţă de jazz. Am agăţat-o în Brooklyn.
Iar pe cowboy l-am luat de la un rodeo gay, în Amarillo.
- E gay? - Acum, nu.
E bun cu mine. Cherie?
Îi învăţ franceză.
Simt că ai început să mă judeci.
Sunt oameni, Isobel! Tu te porţi de parcă ar fi păpuşi.
Dacă vrei să fim parteneri, nu mă mai urî.
Suntem parteneri pentru că avem un scop comun.
Să nu crezi că îţi accept stilul de viaţă.
Stilul de viaţă?
Bănuiesc că n-ai găsit invenţia.
O s-o găsesc.
L-ai ameninţat pe Damon Salvatore. N-a ţinut.
Ai ucis-o pe Pearl. Tot n-a apărut invenţia.
Nu cred că planul tău merge, John.
Venirea ta aici n-o să ne ajute.
Ai dat greş, John. De acum, mă ocup eu.
Ai întrebat-o de John?
- Lucrează împreună? - Nu.
- Nu lucrează? - N-am întrebat.
- Dar invenţia? - N-am întrebat.
- Ştie despre vampiri? - Nu ştiu.
Ai uitat să vorbeşti?
Eram ocupat să mă uit la soţia mea moartă.
- Ce vrea? - Să mă vadă pe mine, Damon.
Alaric trebuie să aranjeze întâlnirea. Nu ştim de ce.
Nu trebuie s-o vezi, dacă nu vrei.
- N-am de ales. - A ameninţat că se apucă să ucidă.
Şi asta nu vă place?
Vreau.
Vreau s-o cunosc. Altfel, ştiu că o să regret.
Mulţumesc.
Mă auzi?
Mulţumesc că ai venit.
Am emoţii.
Dar mă bucur că ai venit.
- Te iubesc. - Şi eu.
Bună, Elena!
Semeni perfect cu ea.
E şocant!
- Ai cunoscut-o pe Katherine? - M-a găsit, după transformare.
Curiozitate genetică. Ar fi fascinată de tine.
Te ajută să ieşi afară ziua?
Katherine m-a ajutat să îl obţin.
- Cine e tata? - Nu contează.
- A fost o eroare. - Aş vrea să ştiu numele lui.
Nu-i aşa? Pui foarte multe întrebări.
De ce l-ai obligat pe omul ăla să se sinucidă, după ce mi-a vorbit?
Pentru impact. Păcat că n-a fost eficient.
- Viaţa nu înseamnă nimic? - Pentru mine, nu.
Face parte din ceea ce sunt eu.
Nu. Ştiu şi alţi vampiri. Nu e adevărat.
Te referi la prietenul tău, de lângă masa de biliard?
Stefan Salvatore...
De ce Stefan? De ce nu l-ai ales pe Damon?
Sau te bucuri de amândoi?
Aşa cum făcea Katherine...
- Ar trebui să fim acolo. - Nu.
Isobel a spus clar că nu vrea să intrăm.
- N-o s-o omor în restaurant. - N-o omori deloc!
Ţi-a distrus viaţa. Chiar vrei s-o aperi?
E soţia mea.
Era soţia mea.
Eu o căutam pe cea cu care m-am însurat, dar n-am găsit-o!
- Ea e rece şi detaşată. - Da.
- A renunţat la partea umană. - Asta nu pricep.
Stefan e uman. E băiat de treabă.
Tu omori oameni, dar şi tu eşti uman.
Dar ea...
Nu are nimic.
O poţi opri. Ca şi cum ai apăsa un buton.
Cu Stefan e altceva. El vrea experienţa umană.
Vrea să trăiască toate episoadele din Cum am cunoscut-o pe mama voastră,
aşa că îşi închide sentimentele.
Problema e că, dacă eşti vampir, instinctul tău e să nu simţi.
Isobel a ales drumul cel mai simplu.
Fără vină, fără ruşine...
Fără regrete... Şi tu ai face asta, nu?
- Tu n-ai făcut asta. - Ba da, Ric.
De asta sunt atât de distractiv.
De ce vrei să mă vezi? Nu cred că vrei să stăm de vorbă.
Sunt curioasă.
Dar adevăratul motiv este că vreau ce vrea şi unchiul tău.
Invenţia lui Johnathan Gilbert.
De unde îl ştii pe unchiul meu?
Am stat mult aici, când eram mică.
John era îndrăgostit de mine.
El mi-a povestit despre vampiri.
Ce te-a făcut să vrei să devii vampir?
Lista motivelor e lungă, Elena...
Sunt convinsă că te-ai gândit şi tu la ele.
Asta e prima ta minciună.
E inevitabil. Tu vei îmbătrâni, iar Stefan nu.
Eternitatea nu ţine mult, dacă eşti om.
Îmi pare rău, dar nu am ceea ce cauţi.
Stai jos! Şi spune-i prietenului tău să plece.
- Vreau invenţia. - N-o am.
Ştiu. E la Damon.
- Tu o să mi-o aduci. - N-o să mi-o dea.
Sângele va fi pe mâinile tale.
Mi-a făcut plăcere, Elena.
Anna... Unde eşti? Ce faci?
Sună-mă când primeşti mesajul.
Ce face Anna?
Îmi place. Are foc în ochi.
- Nu ştiu. Nu-mi răspunde la telefon. - Probleme?
Nu. Dar trebuie să mă sune.
E fata cu care te-am văzut la concurs?
Văd că sunteţi foarte apropiaţi.
Când ai văzut-o ultima oară?
- De ce? - Discutam şi eu.
Nimeni din casă nu mă place. Cu tine, pot vorbi.
- Mai ales despre fete. - Te rog! Mănânc!
Serios! Cât de bine o cunoşti pe Anna?
O cunosc foarte bine!
Să ştii că poţi vorbi cu mine despre orice.
O să-ţi răspund la orice întrebare.
Te ajut.
De ce?
Tatăl tău ar fi vrut asta.
E bine.
Cherie... Ai câştigat din nou.
Sper că am chiloţii cei buni.
O întâlnire după alta.
Nu!
Mă bucur să te văd, Isobel.
Mă distram şi eu cu prietena ta.
Cum m-ai găsit?
Am căutat casele de vânzare. Am venit în cea mai scumpă.
Trebuia să fi ştiut. Tu m-ai învăţat asta.
- Ce cauţi aici? - Ai agitat multe ape.
Te-ai văzut cu toată lumea, în afară de cel care te-a transformat.
- Sunt supărat. - Îmi pare foarte rău.
Ai adus invenţia?
- Ce faci cu John Gilbert? - Am ieşit împreună când eram mică.
- Era îndrăgostit de mine. - Şi nu e singurul.
Invenţia asta... Ce vrei de la ea?
Eu?
Nu vreau nimic. Fac doar ce mi se spune.
Damon, suntem de aceeaşi parte.
- Da? De partea cui? - A lui Katherine.
Vrea ca John Gilbert să primească invenţia.
Ştii şi tu că nu e deloc fericită când nu primeşte ce vrea.
- De ce îi faci tu munca? - Nu ucide mesagerul.
Ştii şi tu că pe Katherine n-o poţi controla.
- Face tot ce vrea. - Şi eu, la fel.
- Serios, Damon? - Da.
Da?
Ce facem acum?
Da!
Îmi amintesc bine!
Acum că ţi-am captat atenţia, ascultă-mă!
Nu vii în oraşul meu să ameninţi oamenii la care ţin.
Ai ameninţat-o pe Elena. Proastă idee. Las-o în pace sau te fac praf!
Eu cred în uciderea mesagerului.
Ştii de ce?
Pentru că transmite un mesaj.
Katherine vrea ceva de la mine? Spune-i să vină ea!
- Bună! - Bună!
N-am putut dormi aseară.
Tu erai supărată, iar eu am plecat.
Eu nu fac aşa ceva.
Nu putem fi aşa.
Eşti prietena mea, Elena.
Dacă vrei, sunt alături de tine.
Îmi pare rău că nu ţi-am arătat asta şi ieri.
Am cunoscut-o pe mama.
A fost...
Eşti bine?
Salut!
Da?
Caroline mi-a spus că ai stat singur în ultimele două săptămâni.
E totul bine?
Tu mă întrebi despre mama? Serios?
O pun să te sune când mai dă un semn.
Omule!
Nu la asta mă refeream. Vreau doar să...
- Nu ştiu ce să-ţi spun. - Bine.
Nu spune nimic. Eşti un dobitoc. Gata.
Ştiu.
Da, bine...
Mulţumesc că ai venit.
- Vreau să vezi asta. - E cartea de vrăji?
M-am uitat pe ea după ce a murit bunica.
Fii atentă!
- E busola pentru vampiri. - Da.
Emily spunea că Johnathan Gilbert n-a inventat nimic.
Emily le-a vrăjit pe toate.
Busola...
Inelele...
Aparatul misterios, de care mi-ai povestit.
Da. Ăsta e!
O parte. Damon are doar o bucată.
Emily îi era loială lui Katherine.
Dar nu putea să vadă cum mor oameni nevinovaţi.
Doar aşa putea să ajute.
L-a făcut pe Johnathan Gilbert să creadă că a inventat totul.
Scrie ce face?
- Sigur asta vrea Isobel? - Da. De ce?
E o armă.
Împotriva vampirilor.
Elena...
Bună!
L-ai văzut pe Stefan? Îl caut.
Nu. Ai o clipă?
- Da. Ce e? - Anna...
I-am lăsat multe mesaje. Nu mi-a răspuns.
- Nici măcar un SMS. - Anna?
Nu ştiam că mai sunteţi prieteni.
Suntem mai mult decât prieteni.
Cred că s-a întâmplat ceva.
Dacă ştii ceva, trebuie să-mi spui.
N-am vorbit cu ea, Jer.
Mă minţi?
- De ce spui asta? - Asta faci tu. Minţi!
Minţi în legătură cu orice!
Ştiu ce e Anna. Şi ştiu că ştii şi tu.
Spune-mi! Ştii cumva unde e?
Nu.
Jeremy, stai!
Jeremy!
Isobel...
- Ce cauţi aici? - Sunt mama ta, Elena.
Vreau să mă implic în viaţa ta.
- Nu te vreau în viaţa mea. - Am înţeles.
Ai deja mulţi oameni la care ţii.
Am studiat. Să văd dacă îmi iese bine.
Prietena ta, vrăjitoarea Bonnie. Nu mă apropii de ea.
Frăţiorul trist, Jeremy.
Şi iat-o pe Caroline. Enervanta Caroline.
Ea mi-a dat toate informaţiile.
Habar nu avea cine sunt, dar nu-i tăcea gura.
Uite-l şi pe Matt.
Prieten, fost, viitorul fost al guralivei.
Multe legături.
- Matt n-are nicio legătură. - Are o legătură cu tine.
N-ai ce căuta aici. Trebuie să pleci.
Nu. Şi eu am prieteni.
Uite! Îl vezi pe cel de acolo? Cel care stă lângă Matt?
Îl cheamă Frank. E foarte frumos.
Şi foarte util.
A observat că axul e ruginit. E foarte periculos.
Trebuie doar să apeşi puţin şi...
Nu!
- Ridicaţi remorca! Hai! - Ajutaţi-mă!
- Hai! - Ridică!
Haide!
- Caroline, cheamă o ambulanţă! - Bine.
De ce faci asta?
Îţi arăt cât de simplu e să le fac rău.
Faci asta pentru invenţia lui Johnathan Gilbert?
- Dă-mi-o, şi mă opresc. - Damon n-o să mi-o dea.
Cred că nu ştii cât de mult te place Damon.
O să te omoare!
Înainte sau după ce îl omor pe fratele tău, Jeremy?
Jeremy?
Jeremy!
Ambulanţa vine între 15 şi 20 de minute.
- Îl duc eu. - Mă duce Caroline.
- N-am venit cu maşina. - Atunci aştept!
Nu! Trebuie să te vadă un doctor.
- Conduce Tyler. Gata! - Bine.
- Du-te! - Aduc maşina.
- Îţi faci bagajele. E un semn bun. - Nu mai durează mult.
- Ai piesa lipsă? Unde e? - N-o am încă.
Atunci, de ce m-ai chemat?
Am ceva şi mai bun.
Stai jos!
- Ce naiba faci? - Obţin ceea ce vreau.
E nepotul meu.
O să-i dai drumul acum.
Inelul pe care îl porţi poate fi dat jos!
Haide!
Haide, Isobel... Te cunosc.
Sunt eu, John. Nu poţi face rău unui copil.
- Îl omor doar ca să-ţi dovedesc. - Serios? Atât de pierdută eşti?
Ştiu că te-ai schimbat!
Dar vechea Isobel este pe undeva, pe acolo.
Nu-i aşa?
Hai! Dă-i drumul.
Bine...
John!
Bine...
Bună încercarea!
Să văd cum te descurci fără ăsta.
Unde e aparatul?
La Damon. O să fie greu să ne înţelegem cu el.
Mergem la el. Vorbesc eu cu el.
N-o să-l dea nimănui. Mai ales dacă e o armă.
Şi dacă nu e?
- În niciun caz. - Ascultă-mă!
Nu i-l dau lui Isobel, ca apoi să ajungă la John, care să mă ucidă.
- Îmi place să fiu un mort viu. - N-o să mai fie bun.
- Bonnie îi poate lua puterile. - N-am încredere în ea.
Pot să scot vraja.
- John şi Isobel nu vor şti. - Nu. Îl salvez eu pe Jeremy.
Serios? Cum?
Isobel e vampir.
Jeremy ar putea să moară în secunda în care intri pe uşă.
Eşti în stare? Fără supărare.
Nu eşti Emily Bennett. Emily ştia ce face.
- Am exersat. - Nu sunt lecţii de pian.
Care e cartea ta preferată?
- Ce? - Spune o carte. Oricare!
O carte...
Chemarea străbunilor, de Jack London?
Jack London.
- Bun trucul! - Aşa facem, Damon.
Facem cum spun eu! Dă-mi aparatul!
Pierdem vremea!
N-am încredere în tine. Am vrut să te omor.
- Ai dreptate. Nu poţi. - Dar în mine poţi avea încredere.
Mulţumesc.
Poftim!
Mulţumesc.
Ce vrea?
Strămoşul nostru a inventat o armă.
Un aparat care le face rău vampirilor.
- Vrem să-l luăm. - De ce?
Un grup de vampiri de acum mult timp
vrea să se răzbune pe oraş.
De ce te-ar ajuta un vampir să ucizi alţi vampiri?
Ea are motivele ei să le vrea moartea.
Jeremy...
Nu credea nimeni că vampirii se vor întoarce aici.
Nu în epoca asta.
Dar s-au întors.
- Trebuie să-i distrugem. - Pe toţi? Nu.
- Sunt câţiva buni. - Nu există aşa ceva.
- Eu nu cred asta. - Tatăl tău a crezut.
Eşti fiul lui. Ar trebui să însemne ceva.
De unde ştia tata de asta?
Cine crezi că mi-a spus despre istoria familiei?
Gata.
- Bine. Şi acum? - I-l dăm lui Isobel.
Unde e aparatul?
- Unde e fratele meu? - Nu negociem!
Unde e invenţia?
- Unde e fratele meu? - Chiar crezi că am venit singură?
Tu chiar crezi că eu am venit singură?
Pentru Dumnezeu, sună acasă.
- Ce? - Sună acasă.
Cere-l pe Jeremy.
- Alo! - Jeremy. Eşti teafăr?
Da. Unchiul John s-a lovit la cap.
- A fost un accident. - Râdem cu toţii!
- Dar sunt teafăr. - Vin în curând, bine?
Da...
- N-aveai de gând să-i faci rău. - Nu. Voiam să-l ucid.
Nu încerca să cauţi partea mea bună.
Nu am aşa ceva.
Ai riscat cu Damon. De unde ştiai că o să mi-l dea mie?
Pentru că te iubeşte.
Mulţumesc.
Pentru ce?
Pentru că ai fost o dezamăgire uriaşă.
Amintirea mamei mele adevărate a rămas neschimbată.
Adio, Elena!
Câtă vreme eşti alături de un Salvatore, eşti blestemată.
Katherine a fost isteaţă. Ea a plecat.
Dar noi ştim că tu nu eşti Katherine.
Hei...
Nu-i nimic.
Sunt Anna, lasă un mesaj.
- Jeremy, trebuie să discutăm. - Nu.
Nu ştiu ce ţi-a spus Anna, dar trebuie să afli ceva.
Da? Cred că jurnalul tău a acoperit totul.
Mi-ai citit jurnalul?
Şi să nu vorbeşti de intimitate.
Am citit partea în care Damon mi-a şters amintirile despre Vicki.
Jeremy, nu înţelegi!
În noaptea în care a murit Vicki, parcă muriseră iar mama şi tata.
Se vedea în ochii tăi. Mă durea să te văd aşa.
Am vrut să-ţi iau durerea. Îmi pare rău...
Ieşi afară!
- Jeremy, hai să... - Elena!
Ieşi afară!
Te rog!
Jer...
Ce vrei?
Am înţeles!
Tu, aici, predând istoria...
- E bine. - Ce naiba faci?
Spui că nu-ţi pasă, dar mă urmăreşti.
Plec.
Am venit să-mi iau la revedere.
Prima oară nu ţi-a păsat. De ce acum?
- Mă urăşti! Bine... - Acum îţi e mai simplu?
Ce sens au toate astea?
La ce te aşteptai? M-ai căutat atâta vreme...
- Ce sperai să găseşti? - Pe femeia care mi-a dat ăsta!
Spui că nu-ţi pasă, dar ai vrut să mă aperi după ce ai plecat.
Eram altfel pe atunci.
Da. Şi nu mai eşti aşa.
Femeia cu care m-am însurat, pe care o iubesc, a dispărut.
Chiar te aştepţi să cred?
- Ce faci? - Nu mai am inelul.
N-am luat verbină. Ori mă omori, ori mă controlezi...
Nu te cred!
Nici măcar o secundă.
Eu mi-am dorit asta.
Aveam nevoie de asta.
Şi o să regret o veşnicie.
A fost greşeala mea.
Nu a ta.
N-o să îţi aminteşti asta.
Te-am iubit.
Cu adevărat.
Când mă gândesc la ce am renunţat, sufăr.
Dar tu ai scăpat de mine. E mai uşor aşa.
Adio, Ric...
Anna? Ce cauţi aici?
Mama...
E moartă...
Ce?
A fost ucisă.
Doamne, Anna!
Îmi pare atât de rău!
Ştiu că n-am voie să fiu aici, dar nu ştiu unde să merg.
Nu-i nimic!
Vrei şi tu?
Spune-mi! Orice ar fi! Scuipă tot!
- În legătură cu ce-a spus Isobel. - Ce e?
Ştiu că eşti prieten cu Elena.
Ştiu că ţine la tine şi că tu ţii la ea.
Ce interesant o să fie!
Nu vreau ca Elena să sufere. Te consideră prieten.
Şi eu! Elena e o prietenă foarte bună.
De fapt, cred că e singura mea prietenă.
E vreo problemă?
Cu riscul de a suna ca...
- Ca un prieten gelos... - Nu e niciun risc. Aşa suni.
Istoria n-o să se repete, în ce o priveşte pe Elena.
Înţelegi?
Sigur!
Sigur...
Ai înţeles?
Cum spui tu! Sincer, suntem doar prieteni!
Ca prieten, nu voiam să-i spun adevărul.
Aşa că te las pe tine.
- Ce adevăr? - Despre John.
Ştiu că voi nu aveţi secrete.
- Ce tot spui? - Sunt singur?
Numai eu pot pune lucrurile cap la cap? Isobel!
Alo!
A fost cu John când avea 15 ani.
A rămas gravidă şi a ajuns în cabinetul fratelui lui John.
Care crezi tu că e rolul lui John?
Gândeşte-te! Eu aştept. Te-ai prins?
Crezi că John e tatăl Elenei?
- Ce dovadă ai? - N-am nevoie de dovadă.
Testul ADN e pentru John, Elena şi Maury Povich.
Dar ştiu cât de bine te descurci tu cu veştile astea...
Somn uşor.
Când îi spui Elenei,
dacă vrea să discute cu un prieten,
eu sunt aici.
- Alo! - La uşa ta.
- O să găseşti ce căutai. - Şi inelul?
Să n-o dai în bară. Ştii ce ai de făcut, John.
Bine. N-o să greşesc.
Sper!
Katherine vrea ca toţi vampirii din mormânt să moară.
Mai adaug doi la acea listă.
- Să ghicesc! - Stefan şi Damon.
Nu vreau viaţa asta pentru ea.
Ăsta era şi planul meu. Sunt ca şi morţi.
E fiica noastră, John. Îi suntem datori.
Ştiu.
Nu-mi spui ce s-a întâmplat?
Am făcut ceva rău, Caroline.
Şi am minţit.
Pe cine?
Pe Elena.
M-am prefăcut că fac ceva,
dar n-am făcut nimic.
Ce tot spui?
N-am putut să fac ceea ce voia ea. Nu era bine.
Bunica mea n-ar fi făcut aşa ceva. N-am făcut nici eu.
Dar când o să afle Elena...
N-o să mă ierte niciodată.
Aţi urmărit: Jurnalele Vampirilor Seria I, episodul 21
Subtitrare: Retail